Grottan känns ju...så där. Okej, vi går.
Jag trampade på nåt.
Nej, nej, nej... Inte spökägg!
–Är du rädd för ägg? –Nej, men för dem som lägger äggen.
–Kan vi gå tillbaka nu? –Inte gå – springa!
Kom! Spring!
–Kom igen, spring! –Skynda!
Jag måste vila! Kom, göm er.
–Vad var det där? –Necromania, spökvärldens farligaste.
Hon får Mortem att likna en dagisfröken.
Dessutom...
...lägger hon ägg.
–Vem är Mortem? –Mortem?
–Har du inte lärt dig nåt? –Vi har precis börjat!
/VRÅL/ –Sluta tjafsa, hon kommer! –Spring!
Kom nu så går vi. Lilla gumman, kom nu. Vi kan inte vara ute längre.
Nej, kom, kom. Så, så. Så, så, så.
Ja, jättefint så. Det blir så bra, så.
/SNARKNINGAR/
Ja, tänk att du är tillbaka.
Hallå? Hallå?
–Hallå! –Jag har inte tid att prata med dig.
–Aj! Aj! –Charlie! Arvid! Kjell?
Vänta, de gick in med Jupiter. Hallå!
Ingen lyssnar på mig längre. Annat var det förr.
Ja, gosegull.
Nämen...George!
Skönt att du är tillbaka! Var är de andra? George!
–Varför lämnade de dig här? –Jupiter...
–Är de hos Jupiter? –Aj!
Ajaj, kapten. Då är de i säkerhet i skolan. Vi går dit.
–Det var nåt viktigt i spökskogen. –Du kommer på det.
Välkomna! Vad roligt!
–Det har hänt en sak som jag inte... –Välkomna att slå er ner. Bord två?
Vad fint du har gjort. Mysigt! – Eller ja, det var ju fint när du...
Jag skulle säga nåt som... som jag skulle säga...
Då ska vi se. Så där, då.
Varsågoda. "Bon appétit."
–Vad är det här? –Pasta vongole.
–Är du säker på det? –Allvarligt?
–Och varför gör skolinspektören mat? –Jo, du förstår, skolan är nedstängd.
Ni hade glömt att byta luftfilter.
Därför var vi tvungna att stänga skolan.
Ja, med undantag för...
...den lilla personal som behövs för att vakta spökvalvet.
Jag har bytt alla filter! Här är rapporten.
–Men ni har ju inte skickat in den. –Nej, för jag fastnade i spökskogen!
–Bra! Då kan vi öppna skolan igen. –Ja, för du kan inte laga mat.
Barnen älskar min mat.
–Det är det äckligaste jag har ätit. –Då kanske jag kan laga nåt annat.
–Carpaccio? Bruschetta! –Nej!
Ut från mitt kök nu! Ta rapporten och gå.
Jag ska laga ägg och bacon för att få bort den här smaken!
Jag går ner med Barbro. Vi har mycket att förbereda nu när vi öppnar igen.
–Spring! –Spring! Skynda!
/VRÅL/
Vänta!
–Vet nån vart vi ska? –Dit vi kom ifrån.
–Kul! Höger eller vänster? –Höger.
Okej. Vi tar vänster.
Det är så skönt att vara tillbaka. Nu blir det bacon och ägg.
Spookys är öppet igen från och med i morgon, så Sofia är så välkommen.
Så. Då kommer alla elever tillbaka i morgon, och allt är som vanligt.
Och du ska aldrig mer försvinna från matte, lilla gullegos.
Ägg...
–George? –Det finns spökägg i spökskogen!
–Varför finns det spökägg där inne? –Necromania!
–Det är klart. Men vad gör hon där? –Det är bättre att hon är där än här.
Spöksök och tar reda på allt du kan.
Det är förbjudet att gå in i spökskogen.
–Det har det väl alltid varit? –Ja, men nu är det extra förbjudet.
Okej. Hej, hej.
Regnbåge?
Det här är inte bra, alltså.
Inte bra. Inte bra, George.
Vänta! Vänta. Sitt ner.
Tror du att det hjälper att kasta sten på ett spöke?
Så klart att det inte gör.
–Vad gör du? Du lockar ju hit henne! –Han anropar Spookys.
Professor Jupiter!
Carl-Einar Jupiter! Kom fram nu!
Jupiter?
/KNACKANDE/
Okej, vi får hoppas att de hörde det där. Nu går vi hit. Akta.
Nej, nej, nej.
Nej, nej, nej, nej.
Då ska vi se.
Göm...er! Jag...kommer!
–Var är vi? Vart ska vi nånstans? –Jag vet inte.
Gå in här.
Okej.
/VRÅL/
–Barnen och Jupiter är i spökskogen. –Necromania gillar inte regnbågar.
–Vi hinner inte fånga en regnbåge nu. –Synd.
Nu gör vi vårt bästa. Vi måste rädda dem.
Vi? Du vet vad jag känner för mörker, och den sista tiden i spökskogen...
–Det gjorde inte saken bättre. –Okej.
Vakta skolan och se till att Barbro inte smiter nånstans.
Vänta här.
–George? –Håll ut!
–George! –Jag är på väg!
Ta den!
–Vad är det här? –Värsta ficklampan, med 20 färger.
Det närmaste regnbågen man kommer.
–Den får duga. Önska mig lycka till. –Lycka till!
Hallå! Tant Vajlet? Jag måste få prata med dig.
/HUNDSKALL/
Katter är mycket bättre. De skäller i alla fall inte.
Fifi! Fifi, tyst, skäll inte! Tyst, tyst.
–Jag måste få komma in. –Jag vet inte. Jag känner mig lurad.
Speciellt av barnen. De stack bara.
–De är kvar hos dig. På sätt och vis. –Nej.
–Jag kan förklara. –Nej.
Det gäller Rufus! Du ska få höra sanningen.
Tack.
Din man arbetade ju som rektor på Spookys.
Ja, han trivdes så bra. Han talade så väl om skolan och eleverna.
Vi är ju en skola som lär eleverna att jaga spöken.
Ja, han sa det. Men jag trodde honom aldrig.
Rufus lämnade aldrig dig. Hans ande finns kvar i det här rummet.
Jag förstår att det är svårt att tro, men jag ska försöka. Sätt dig.
Kan du ge mig nåt som bara Rufus kan känna till? Nåt hemligt mellan er?
När gifte vi oss?
Vi fuskade lite.
Två dagar innan vårt bröllop ristade vi våra namn i ett träd i skogen.
"R hjärta V för alltid". Vi sa att vi räknade det som vårt riktiga bröllop.
Rufus säger att ni ristade in era namn i ett träd–
–och att det var ert riktiga bröllop.
Det var vår hemlighet.
Okej.
Dörren är en portal till en spökvärld.
Rufus är just nu väktare av dörren och skyddar oss mot hemska varelser.
Våra vänner är fast där inne, och vi måste rädda dem.
Ingen får komma in i garderoben och inget får ta sig ut.
Vi knackar tre gånger. Endast då får du öppna.
–Då går jag in. –Lycka till!
–Rufus? –Ja, älskling?
–Hör du mig? –Ja, men du kan inte höra mig.
–Är du hungrig? –Det är inte lätt att äta nu.
Men doften av din mat har jag alltid tyckt om.
Inte här igen! Det är omöjligt!
–Vilket håll? Vänster, va? –Nej, höger!
Okej, då blir det ditt fel.
Titta! Utgången! Vi klarade det!
Vänta! Vi smyger så länge vi kan, så att vi inte lockar hit den. Bra.
Vänta, vänta.
–Funkar den inte? –Jo.
Kom igen!
Okej, vi kör.
Spring!
Hål ut! Jag kommer!
/RYTANDE/
Inte nu, Macro, jag har inte tid.
Hej!
Vi måste komma härifrån!
Det finns ingen väg ut!
Vi gömmer oss!
/MORRANDE/ Var har vi hamnat?
Nej!
Nej, nej, nej.
–Jag vill hem. –Jag med. Mamma!
/VRÅL/
Försvinn! Schas!
Stick härifrån!
Annars förstör jag ägget. Ja, precis!
Jag steker det! Det vill du inte, va? Jag steker alla dina ägg!
Backa! Ja, just det. Nu är du inte kaxig längre.
Backa. Långsamt.
Hjälp! Nej! Hjälp!
–Vad ska vi göra? –Vakna! Du måste vakna!
–Hjälp! –Jag kommer!
Hjälp!
Vakna!
–Hjälp oss! –Jupiter! – Backa undan.
Necro!
Kom an, ditt monster! Försvinn härifrån, Necro!
Carl-Einar!
Vi behöver dig.
Ruby?
–Vi måste härifrån. –Håll ut. Vi tar dig till Spookys.
–Är Necromania borta nu? –En stund.
Är ni okej? Bra. Hjälp mig.
–Jupiter: Barnen...? –De mår bra.
Älskling?
Jag har gjort dina favoritköttbullar.
/BANKNING PÅ DÖRREN/ –Vem där? –Det är vi! Det är bråttom!
–Nej, nej, nej! –Nej!
–Har ni fångat terroristen? –Han är inte terrorist! Han är snäll!
–Ska jag ringa efter ambulans? –Nej, vi måste till Spookys.
Går det bra?
Kjell, lägg hans väska under bordet.
Charlie, vagnen. – Arvid, gå till datorn.
Här kommer vagnen.
–Får du nån signal? –Ja, men svag.
–Charlie, ficklampan. –Där.
–Vad händer? –Han blev förgiftad av Necromania.
–Vad ska vi göra? –Jag har aldrig varit med om det här.
Det måste finnas information på datorn.
–Jag får ringa en kollega i Danmark. –Rektorn, kom och kolla!
Carl-Einar! Vakna, det är en order!
Varför vaknar han inte?
Han är väl inte...?
Jo.
Han är död.
Textning: Karin Werge Hjerpe Svensk Medietext för SVT